Kom så, Eddie. Du kan godt ramme den.
Slå til. Knus den bold.
Eddie kan ikke slå langt.
Løb, knægt!
Fortsæt.
Glid!
Jeg har det her med til dig.
Du burde ringe til hende.
Hun ventede på dig, Eddie.
Din bror begynder som sælger i morgen.
Der er jobs på Ruby Pier. Så kan du spare op til studierne.
- Ikke Ruby Pier. - Hvad sagde du?
Jeg vil ikke arbejde på Ruby Pier.
Alle de folk, jeg kender...
- Jeg har ikke lyst til det. Okay? - Ja, okay.
Gider du lukke døren?
- Han har bare brug for lidt tid. - Han er for fin på den.
Er det ikke fint nok at arbejde på molen?
- Efter alt, han har været igennem... - Hvad ved du? Han siger jo intet.
Ser du nogen sinde på ham? Der skete noget forfærdeligt derovre.
Der sker noget forfærdeligt hver dag.
Jeg går.
- Stå op og få dig et arbejde. - Gå i seng, far.
Stå op og få dig et arbejde.
- Du er fuld, far. - Stå op og få dig et arbejde.
Tror du, du er bedre end mig?
Stå op og få dig et arbejde.
Nu er det nok!
Du er ikke særlig medtaget. Og du er ikke særlig hårdfør.
Jeg kan stadig banke dig ligesom før.
Stop så.
Stop så!
Eddies tredje himmel var et sted, han ikke havde været før.
Hans krop var gået i forfald.
Og hans sjæl var blevet rastløs.
Er den repareret?
Jeg er her, far. Se på mig.
Jeg er her. Se på mig.
- Se på mig. - Han kan ikke høre dig.
Du må ikke være vred.
Min far er derinde.
Han er der ikke i virkeligheden.
Det er kun hans sjæl. Og her er den tryg.
- Det er en del af min himmel. - Hvorfor sørger du for hans tryghed?
- Skal jeg forklare? - Nej.
- Hvor skal du hen? - Hjem.
- Kom med mig. - Nej.
- Kommer jeg til at se jorden igen? - Desværre nej.
Må jeg få mit liv igen? Jeg lover at forbedre mig.
- Hvorfor vil du tilbage? - Hvorfor?
Fordi du... det her... intet af det giver mening. Derfor.
Hvor er de folk, man møder i himmelen? Min bror. Min mor.
Mine venner... Jeg kan ikke engang huske min egen død.
Der var den her lille pige... Vognen faldt ned.
Jeg kunne mærke hendes hænder...
- Og det var da, at jeg... - Gik bort?
Fortsatte hinsides?
Mødte din skaber?
Døde.
Hvad kan du huske fra det øjeblik, du døde?
Jeg flød.
Farver, som jeg aldrig før havde set.
- Beklager, men jeg kender dig ikke. - Men jeg kender dig.
Hvis du kan afse et øjeblik... Nu.
Seaside. Det sted kan jeg godt huske.
De rev det ned for flere år siden.
Der er jeg. Jeg var køn.
- Arbejdede du her? - Ja, hvorfor?
Du ligner ikke en tjener.
Jeg har ikke altid været ved muffen.
Min familie var fattig. Jeg gik ud af skolen for at arbejde.
Det gjorde vi alle, mine søstre og jeg. Indtil vi blev gift.
Jeg var den sidste.
Så mødte jeg Emil.
Han kom hver morgen og spiste en stor morgenmad.
"Han har en stor appetit," tænkte jeg.
Men han havde appetit på mere end mad.
Nå, men jeg var også køn dengang.
Og Emil, han var så charmerende. Og fuld af eventyr.
Og rig. Sikke en formue han havde.
Har du set billederne her?
De lå i de gamle arkiver på værkstedet.
- De fleste er fra før min tid. - Gamle ting kan påvirke en.
Selv om de står i det gamle arkiv.
Han elskede tivolierne ved vandet. Han friede i et af dem.
Da jeg sagde ja, lovede han at indfange det øjeblik for eftertiden.
Derfor byggede han et monument.
Et sted, hvor børn kunne være børn.
Og voksne ikke behøvede at blive voksne.
Han fik fat i dyr og klovne.
En karrusel fra Frankrig og et pariserhjul fra Tyskland.
Og hans mesterværk...
Indgangen.
Det var storslået.
"Kæreste," sagde han.
"Du vil skue ned på alle, der kommer herind."
Jeg forstår ikke.
Spekulerede du aldrig over navnet på det sted, hvor du arbejdede?
Hvor din far arbejdede i alle de år? Ruby Pier.
Heroppe.
Jeg er Ruby.
Det er underligt.
Måske har vi noget her.
Limonade?
En bronzestjerne.
Det her er forkert.
Glem de forsikringsfolk. Det er slemt nok det, der skete.
Ja, lad ham hvile i fred.
- Lad så drengen være. Nu er det nok. - Nej. Han har brug for en lektie.
Nej, far, lad være...!
- Hold op. - Ti stille.
Jeg lover, jeg ikke gør det igen.
Hvor kommer den røg fra?
- Det er løgn. - Hvad er det?
Jeg kan godt huske branden. Halvdelen af tivoliet brændte ned.
Dengang lavede man alting af træ og tjære.
Vores mole var som en tændstikæske.
Jeg tryglede Emil om ikke at tage derned.
Men det gjorde han selvfølgelig. Han ville redde sin gave til mig.
De sagde, at han prøvede at redde indgangen -
- med maleriet af mig på.
Den styrtede sammen.
Det var ikke forsikret.
Sådan var min Emil. Han tog altid chancer.
Den aften mistede vi alt.
- De byggede tivoliet op igen. - Det var nogle andre. Ikke os.
Emil lå på hospitalet i månedsvis. Det kostede næsten alle vores penge.
Alligevel ville han ikke sælge det. Er det ikke utroligt?
Men jeg solgte det. Til en rig jernbaneejer.
Han bevarede navnet. Jeg var ligeglad.
Vi flyttede.
Jeg passede min elskede mand.
Og jeg nærede et umuligt ønske.
- Hvilket? - At han aldrig havde bygget stedet.
Det har jeg også tænkt et par gange.
Jeg havde drømme, da jeg var ung.
Jeg ville gerne være ingeniør.
Min far sagde: "Verden består af vindere og nuller, Eddie."
"Der er flest nuller."
Han sørgede for, jeg blev et af dem.
Din far var ikke skyld i, at du aldrig forlod Ruby Pier.
- Hvem så? - Du har stadig to til, du skal møde.
Om jeg så møder 1 000 mennesker, vil det ikke ændre ved noget.
Molen, det dumme job... Det var det sidste nummer, han lavede med mig.
Hvordan det?
Ved at dø.
Din far er faldet om. De har kørt ham på hospitalet.
Åh gud, det er min skyld.
Det er min skyld.
Hendes skyld?
Han kom drivvåd hjem en nat.
Sikkert fuld. Og så er det hendes skyld, han fik lungebetændelse...!
Sådan var han, min gamle. Det var aldrig ham, der gjorde noget forkert.
Jeg passede hans arbejde, mens han var indlagt.
Jeg arbejdede i weekenderne, så han ikke mistede sit arbejde.
Og så døde han.
Min mor blev ved med at tale til ham, som om han stadig levede.
Hvis jeg sagde til hende: "Mor, skal jeg rydde tallerkenerne væk?"
Det gør din far, Eddie.
- Far er gået bort. - Hvorhen?
Jeg flyttede tilbage ugen efter. Jeg beholdt jobbet -
- så jeg kunne sørge for min mor. Jeg blev ligesom min gamle.
Og jeg tog aldrig væk.
Hvad sker der?
- Du ved ikke, hvordan din far døde. - Hvad taler du om?
- Hvad laver han her? - Han er blevet fyret. For at drikke.
Han ville snakke med din far, men han var her ikke.
Din mor ville klæde sig på og gå ud og hjælpe med at finde ham.
Bliv, hvor du er, dit svin!
- Det er så længe siden, det skete. - Hvad laver du? Nej, lad være.
Hvad fanden foregår der her?
- Kom her. - Jeg kom ikke noget til.
- Hvad gjorde han? - Jeg kom ikke noget til.
Nej, gør det ikke.
Hvorfor lod han ham ikke drukne? Hvorfor dræbte han ham ikke?
Det ville han også. Men de havde været i krig sammen.
Mickey skaffede ham hans første job. Og loyalitet betød meget for din far.
I sidste ende var det vigtigere end hans vrede.
Derfor reddede han et menneske i stedet for at dræbe det.
Lungebetændelse.
Han kæmpede længe mod havet.
Nogle gange råbte han på din mor.
Eller din bror.
Eller på dig.
På mig?
Hvor ved du det fra?
Der lå to patienter på stuen.
Din far døde i løbet af natten.
Da jeg fandt ud af, hvor han havde arbejdet -
- føltes det, som om jeg havde mistet et familiemedlem.
Igen bandede jeg Ruby Pier langt væk.
Jeg ville ønske, jeg kunne slette al den skade, den havde påført folk.
Det ønske formede min himmel.
Det forstår jeg ikke. Den gamle kaffebar?
Den er mere end bare et sted.
Den er en tid, hvor alting var enklere.
Men alle de mennesker derinde. De kom alle til skade.
Ulykker, slagsmål, brande.
Jeg ville ikke have det.
Min himmel skulle være et sted, hvor alle der led på grund af Ruby Pier -
- ville være trygge i al evighed. Også din far.
- Jeg hadede ham. - Det ved jeg.
Han var en djævel, da jeg var barn. Og endnu værre, da jeg blev ældre.
Da han ikke kunne ban ke mig mere...
... holdt han helt op med at tale til mig.
Vrede er den rene gift.
Den fortærer os indefra.
Vi tror, vi sårer folk, hvis vi hader dem.
Men hadet er et tveægget sværd. Den smerte, vi påfører andre -
- påfører vi også os selv.
Hvorfor er alting så anderledes, end jeg troede?
Kan du huske, hvordan du havde det, da du lige var kommet hertil?
Jeg følte ingen smerte. Jeg havde ingen bekymringer.
Intet had.
Det er, fordi ingen bliver født vrede.
Den bygger vi op i løbet af årene med de ting, vi ikke siger -
- og de ting, vi begraver. Når vi dør, befries sjælen for den.
Og så kan den se sandheden.
Hvad skal jeg gøre?
Du skal tilgive din far.
Far?
Jeg er her nu.
Jeg så, hvad der skete.
Jeg forstod dig ikke.
Det gør jeg stadig ikke. Du ban kede mig. Ydmygede mig.
Jeg var din søn.
Se på mig, far.
Jeg er ældre end dig.
Jeg kendte ikke dit liv. Jeg kendte ikke dig.
Men jeg forstår det nu. Jeg giver slip på det. Okay.
Skal vi give slip på det?
Jeg tilgiver dig. Hører du?
Jeg tilgiver dig, far.
Jeg tilgiver dig.
Det er repareret.
Hvor gammel var den afdøde?
Det ved jeg ikke. Det var hans fødselsdag.
Hvad kan du fortælle mig om ham...
... som jeg kan sige til de andre sørgende?
Om Eddie? Om hvordan han var?
Han var en fin fyr.
Han gjorde nogle ting for en indimellem. Gav en penge. Hjalp en.
Men han var en sej, gammel ged. Alting skulle være sikkert.
"Sørg for, den er sikker, Dom." "Stram møtrikkerne, Dom."
Hvordan var han privat?
Privat...
Jeg ved, at Eddie elskede sin kone meget højt.
Hun gav ham engang et ur med et lille pariserhjul på.
Og han tog det aldrig af.
Men hende mødte jeg jo aldrig.
Til den smukke brud, Marguerite.
Og den heldige gom, min lillebror Eddie.
Han havde regnet ud, at man kan leje en restaurant billigt juleaften.
Til bruden og brudgommen.
- Beklager, vi ikke havde råd til mere. - Jeg kunne ikke ønske mig mere.
Kom, Eddie. Vi elsker den sang.
- Kom nu... - Jeg kan ikke.
Du ved, jeg ikke er så mobil.
- De glor på os. - Jeg er ligeglad.
Jeg er ligeglad.
Du er i live. Og du er her.
Og jeg elsker dig.
Tillykke med fødselsdagen, skat.
Det er ikke så let at finde et ur med et pariserhjul, at du ved det.
Kan du lide det?
Naturligvis kan jeg lide det.
- Kan du se? - Ja.
Jeg sælger et hav af dem. Jeg bliver nok distriktschef.
Eddie?
- Hej, Joe. - Hej, Marguerite.
- Hvornår dropper du arbejdet? - Det er kun halvtids.
Joe skal være distriktschef. Er det ikke alle tiders?
- Pjat. - Det er da flot.
Eddie. Kommer du lige med udenfor?
Hun har bukserne på.
Tillykke med fødselsdagen, mr. Eddie.
Sådan noget kunne jeg aldrig gå i.
Hvis du gjorde, ville fyrene ikke kigge på andre.
Eddie ... Eddie!
- Har du kortet? - Hvilket kort?
- Forsikringskortet? - Ja.
Vent her. Jeg stiger ud.
Tak.
Se. Man kan se molen.
Hvad, skat? Pariserhjulet?
Hjem.
Her, drik noget. Du har godt af at drikke noget vand.
Mit fjerde menneske?
I medgang og modgang?
Det kan ikke passe.
Kan det virkelig passe? Marguerite?
I medgang og modgang?
Dit hår... det er hvidt.
Jeg kan ikke lade være med at glo. Undskyld.
Har du allerede glemt, hvordan jeg ser ud, Eddie?
Det glemte jeg aldrig.
Kun bryllupper. Det var mit eget valg.
Jeg tager fra det ene til det næste. Over hele verden.
Når gommen løfter sløret, og bruden tager ringen. Det er altid det samme.
De tror altid, at deres kærlighed vil slå alle rekorder.
- Var det sådan til vores bryllup? - Vi havde en harmonikaspiller.
- Dit ben. - Det bliver værre igen.
Har du også været gennem hele menageriet?
- Mødte du fem mennesker? - Ja.
- Ændrede det ved noget? - Ved alt.
Og så tog jeg herhen og ventede på dig.
Min elskede.
Hvor meget ved du... siden du døde?
Jeg kan huske alt, fra vi var sammen.
Og nu ved jeg, hvorfor det skete.
Jeg ved, at du elskede mig højt.
Men jeg ved ikke, hvordan du døde.
Der var en lille pige i en af forlystelserne.
En ny en. Ikke ligesom i vores tid. Alt skal køre så stærkt nu.
Jeg troede ikke på den her.
Kabelet knækkede, jeg ved ikke h vordan. Pigen var nedenunder.
Jeg løb hen for at skubbe hende væk. Jeg tog hendes hænder.
Mere husker jeg ikke. Jeg mærkede hendes hænder... og så blev alt sort.
Jeg prøvede... men jeg ved ikke, om det mislykkedes.
Jeg har ikke talt så meget, siden jeg kom. Åh gud, Marguerite...
Jeg kan slet ikke sige...
Jeg har savnet dig så meget.
Er du okay, Eddie?
- Det er ikke noget, skat. - Var det den samme drøm?
- Skal jeg lave noget mad til dig? - Den er fire om natten.
- Det gør ikke noget. Jeg vil gerne. - Læg dig til at sove, skat.
Hvad skete der under krigen?
- Det fortalte du mig aldrig. - Jeg kunne ikke.
Vi skulle overleve. Vi gjorde det, der skulle til.
Men jeg blev aldrig den samme igen.
Alle mine drømme var væk. Jeg skulle have givet os et bedre liv.
- Jeg skulle have fået os væk derfra. - Du elskede molen.
- Jeg mistede mig selv. Undskyld. - Nej.
- Tror du, Gud ved, jeg er her? - Naturligvis.
- Hvorfor spørger du? - Det ved jeg ikke.
En del af mit liv gemte jeg mig for ham.
Og resten af det?
I resten af det gik jeg ud fra, han ikke vidste, jeg levede.
Det er en god vin, ikke?
Fortryder du noget? Med os to, mener jeg?
Her er en ballon.
Jeg var ked af, vi ikke kunne få børn.
- Vi havde mange omkring os. - Og du?
Er der noget med os, du er ked af?
Ja, jeg er ked af, det ikke varede længere.
- Jeg laver noget te. - Det gør jeg.
Du måtte leve uden kærlighed i mange år.
Du følte, at den blev taget fra dig. At jeg forlod dig for tidligt.
Ja, du forlod mig for tidligt.
- Det var der en grund til. - En grund? Du døde.
Du døde, og vi mistede alt. Jeg mistede min eneste kærlighed.
Nej, du gjorde ej. Jeg var lige her.
Og du elskede mig alligevel.
Mistet kærlighed er også kærlighed, Eddie.
Den har bare en anden form.
Man kan ikke holde den anden i hånden.
Man kan ikke stryge den andens hår.
Men når de sanser svækkes, så gør de plads for noget andet.
Minder. Minderne bliver ens partner.
Man holder om dem. Man danser med dem.
Livet er nødt til at slutte.
- Det er kærligheden ikke. - Jeg ville ikke have en anden.
- Jeg er stadig forelsket i dig. - Det kunne jeg mærke.
Mærkede du det her?
Selv her.
Jeg vil vise dig noget.
Jeg har gemt det her.
Dans med mig, Eddie.
Må jeg spørge dig om noget?
Hvorfor ser du ud som på den dag, da vi blev gift?
Fordi det regnede jeg med, du ville kunne lide.
Kan du ændre udseendet?
Ændre det? Til h vad?
Til slutningen.
Jeg var ikke så køn mod slutningen.
Kan du?
Jeg vil ikke videre. Jeg vil blive her.
Nej, ikke igen...
Tag hende ikke fra mig igen!
Taber.
Vasker.
Vasker ligesom vores inaer.
Mødre.
Hvor er jeres mødre?
Det her? Det er piberensere.
Jeg giver dem til børnene på molen. Her.
Se.
Kan du lide den?
Du brændte mig.
- Hvad sagde du? - Du brændte mig.
Du gjorde mig til ild.
Jeg forstår ikke.
Min mor sagde: "Gem dig."
"Gem dig i nipaen." Min Ina sagde, hun ville komme tilbage.
Hvem gemte du dig for, lille pige?
Soldat.
Kom ud.
Jeg er soldat.
Hvorfor er du i himlen?
Du brændte mig. Du gjorde mig til ild.
Du var i skyggen i hytten.
Ina sagde, hun ville komme tilbage.
Ina sagde, at Tala var i sikkerhed.
Du brændte mig. Jeg var ikke i sikkerhed.
Jeg dræbte dig.
Tilgiv mig, Herre.
Al den tid...
Alle de mareridt...
Tilgiv mig. Jeg vidste det ikke.
Hvorfor vidste jeg det ikke?
Vask mig.
Vask mig ...
Jeg ved ikke, hvordan man gør.
Fem.
Fem?
Er du fem år?
Du er mit femte menneske.
Hvorfor er du trist?
Hvorfor jeg er trist?
Her, mener du?
På jorden?
Jeg var trist, fordi jeg ikke brugte mit liv til noget.
Fordi jeg altid følte mig -
- fanget af de ting, der skete.
Jeg var ikke der, hvor jeg skulle have været. Kan du forstå det?
Det var der, du skulle være.
Hvor? På Ruby Pier som reparatør?
Hvorfor?
Hvorfor skulle jeg være der?
Børnene. Du beskyttede dem.
Du hjalp mig hver dag. Du hjalp mig.
Det var der, du skulle være.
Eddie Reparatør.
Der var en pige i tivoliet, den dag jeg døde. Ved du, hvem jeg mener?
Reddede jeg hende? Trak jeg hende væk?
Ikke trække, skubbe.
Du skubbede hende væk. Stor ting faldt ned.
Du beskyttede hende.
Jeg kunne mærke hendes hænder.
Jeg kunne ikke have skubbet. Jeg mærkede hendes hænder.
Ikke hendes hænder. Mine hænder.
Jeg førte dig til himlen. Jeg beskytter dig.
Alle de ulykker, Eddie havde afværget.
Alle de mennesker, han havde beskyttet.
Han så dem alle sammen. Og alle deres børn.
Og alle deres børns børn.
På grund af de enkle ting, han gik og lavede.
Dag efter dag.
Dette er historien om en mand ved navn Eddie.
Han levede og døde.
Og en dag skulle han selv dele himlens hemmelighed med en:
At ethvert menneske påvirker et andet.
Og det menneske påvirker det næste.
Verden er fuld af historier. Men alle historierne er en.